Slutligen: musikvärlden sörjer folkmusiklegenden Irving Steinbloom.
Han förde folkmusiken från 50-talets obemärkthet...
...till 60-talets popularitet.
Steinbloom var manager för grupper-
-som Main Street Singers, Folksmen och älsklingarna Mitch och Mickey.
De sjöng om fred och frihet, och ungdomen tog budskapet till sig.
Steinbloom efterlämnar fru och tre barn.
Vad säger du? Det är upp till dig, Mitch.
Är du med på det?
Ja, alla tre Folksmen ställer upp. Alan också. Han var den förste...
Vi kan inte föreställa oss att göra det utan dig. Vi kan inte göra...
Det är en passande hyllning till en fantastisk människa.
Pappa var en otrolig figur.
Det var den enda tänkbara hyllning som vi kunde komma på:
En konsert med alla de fantastiska grupper och människor-
-som han var manager för. Det blir om två veckor.
Den måste äga rum i stadshuset, för var annars skulle vi ha den?
Plötsligt hade de fått en öppning i schemat-
-så nu har vi två veckor på oss att få allt att fungera.
Men jag är rätt välorganiserad av mig. Det har jag alltid varit.
Som tolvåring grundade jag JBPL: Judiska barns pololiga.
Vi red på shetlandsponnyer. Mamma brukade säga:
"Han får inte trilla från högre höjd."
Hon verkar nog överbeskyddande, men hon brydde sig, helt enkelt.
Jag spelade i schacklaget.
Så fort vi hade en turnering måste jag ha footballhjälm.
Hon trodde kanske vi skulle trilla-
-och spetsa huvudet på en vass löpare. Jag vet inte.
Ja, vi vill ju inte veta av sura miner här
-Det finns äppelbrännvin att dricka -Och sågspån här och där
Så känner du dig sugen är det dit du ska gå
Titta efter en stor skylt som blinkar:
Ä H OE
Det är en valp där i vagnen och en panna här på prov
-"Hallå på dig, främling där!" -Vad är det där för nån?
Gud, vad skoj ses igen, Alan.
Jag vill också ha en.
-Mr Palter har lagt ut en del. -Det kan man lugnt påstå.
-Jag tyckte väl att du såg bekant ut. -Jag måste ha jobbat med era barn...
Mark och jag möttes på universitetet. - 1961?
Båda var intresserade av folkmusik, och det spelades mycket folkmusik.
-Vi bildade gruppen Twobadours. -T-w-o...
Vi var nämligen två stycken.
Mark var bas och jag tenor. Så högt sjöng jag!
-Vi hade ingen huvudsångare. -Inget mellanregister.
När vi åkte till New York för att kolla in branschen spelade vi på...
...The Folk Place, en härlig klubb. Där stötte vi på Jerry.
Det var som en magnet - alla gick dit. Han körade...
Jag trodde jag var gitarrist.
Med vibrato på Fendern låter man som en riktig surfare.
Men jag drogs till folkmusiken och träffade de här killarna.
Jag spelade gitarr och kunde lägga mig mittemellan i sången...
-Han såg inte illa ut heller. -Det var ju ett plus.
-Vi slog oss ihop. Det... -...sa klick.
Irving Steinbloom såg till att Folk Town signade oss.
Senare degraderades vi och fick spela in skivor för Folk Tone.
-Det var ett dotterbolag... -Helt okej, men utan distribution.
Omslagen trycktes i två färger i stället för fyra, märkte jag.
-Och det fanns inget hål i skivan. -Det fick man ordna själv.
Folk klagade över att man fick centrera skivan och göra hålet själv.
-Den vickade runt på pappersspjutet. -Men det låg utom vår kontroll.
-Skivorna höll ändå bra kvalitet. -Man behövde bara göra hål i dem.
Det är läskigt men så sant
Gör vad du ska nu, gör vad du ska nu gör vad du ska nu, enligt Gud
Det var nån gång 1958 i Greenwich Village.
Chuck Wiseman och jag förenades med Fred Knox och Bill Weyburn.
Sen tillkom en av vår generations största artister.
Ja, inte bara vår. Ramblin' Sandy Pitnik.
Vi kallade oss Village Folk Ensemble.
Vi var en kanongrupp.
Soundet var bra, men jag ville att det skulle vara lite fylligare.
En kväll 1960, det glömmer jag aldrig-
-jammade vi med Klapper Family.
Plötsligt hörde jag mitt sound. Klangen var helt otrolig.
Vi var fem och de fyra. Tillsammans blev vi en neuftett.
För ett ögonblick fanns det där - neuftettsoundet.
Klappers gillade det också, så vi bildade Main Street Singers.
Tio år och trettio plattor senare splittrades vi slutligen.
Chuck Wiseman och jag skildes också åt.
Vi gick var sin väg.
1971, sen Main Street Singers splittrats-
-öppnade Chuck Wiseman en detaljhandel med sina bröder:
Wisemans sexhandel.
Det gick bra tills de stämdes för nåt med geishakulor inblandade.
Nej, jag behöver dig, Mitch. Mitch och Mickey - ni hör ju ihop.
Mickey är kanon, men det vore inte samma sak. Tänk på...
Jag ska berätta nåt jag aldrig berättat för nån annan.
Du var pappas favorit. Det är bara att acceptera den saken.
Två veckor innan han dog sa han till mig:
"Alla dessa ferkakte människor... Men Mitch hör till familjen."
Du ska veta det innan du bestämmer dig. Tänk på saken.
När jag ligger bredvid dig
bränner månen mig Jag ser regnbågen bli till guld
Det låter som en kliché, men de älskade oss.
Vi var nog lätta att älska också.
Vi stod ju för sann kärlek, romantik och allt gulligt.
Jag köpte bilden av oss lika mycket som alla andra.
Därför var jag så bra på att förmedla den.
Den var rar och glad, och alla gillade att vara med Mitch.
De ville komma honom nära, men det var det bara jag som gjorde.
Han var oerhört begåvad, intensiv...
...och svår att komma inpå livet. Han drog sig undan.
När man försökte igen drog han sig bara undan igen.
Man ville hela tiden ta reda på hur han fungerade, men det gick inte.
Ja, när våra drömmar har skingrats
våra sagor har tagit slut
finns en kyss där regnbågen den slutar
Långt bättre än en hög med
guld
Den där kyssen gjorde underverk. Det är helt obeskrivligt.
Det var...
...en lysande höjdpunkt i folkmusikens historia.
Kanske rentav i hela mänsklighetens historia.
Jag hoppas i alla fall att Mitch vill uppträda med mig igen...
...för jag har redan lovat och kan inte uppträda ensam.
Det var dumt. Vi borde ha pratat först, men det var så länge sen.
Vi slutade prata med varandra.
Under de sista åren...
Nu dyker det upp minnesbilder. Vi bråkade hela tiden.
Ett tag lyckades vi se till att det bara var i jobbet som vi bråkade.
Men i själva verket gick det ju djupare än så.
Jag hade precis gått ut high school och börjat här.
Jag dyrkade Mitch & Mickey, som alla andra.
De jobbade på "When You're Next To Me", deras sista platta.
Då började Mickey skrika åt Mitch och slänga grejer på honom.
Allt möjligt: notställ, mikstativ, mikar och gitarrer!
Och Mitch...
...det slog runt för honom, helt enkelt.
Dags nu att slappna av Inga mer förslag
Hopp upp och håll i dig Ja, det känns rätt i dag
Jag sitter på ett berg Molnen leker kull
Jag har spelat Main Street Singers låtar i hela mitt liv.
Redan på Tampa-tiden.
Som vuxen har jag förstått, med hjälp av min vackra fru Laurie-
-att jag utsatts för övergrepp, dock mest av musikalisk natur.
Pappa låste in mig på rummet...
...med Percy Faiths inspelning av "Bim Bam Boom".
Sen fick jag efterrätt - bara.
En skiva där var "Sunny Side Up" med Main Street Singers från 1968.
Den gick direkt till hjärtat! Jag lyssnade om och om igen.
Jag kunde den bak och fram, och jag tyckte att jag kände dem.
Jag ville så gärna gå med i gruppen.
Åtta år gammal gick jag ner i källaren-
-och gjorde pappfigurer av alla för att sjunga med dem.
Jag hade pappfigurer till vänner!
Laurie har en helt annorlunda...
Ja, jag växte upp i en småstad strax söder om Chicago.
Den var tillräckligt avlägsen för att vara befolkad av vitt slödder.
Vi var så många syskon att ingen märkte när jag drog som 15-åring.
Jag hamnade i San Francisco, och där skingrades molnen.
Jag mötte en viss mr Wiseman, som gav mig jobb i affären.
Snart blev jag utsedd att vara med i vissa av hans kortfilmer...
...för den mogna publiken. Jag fick flera huvudroller.
Sen fick jag göra cameoroller.
Jag var känd för att göra en sak...
...som de andra vägrade.
Och jag älskade ju att sjunga!
Jag lärde mig spela ukulele i "Inte så liten längre".
Sen fick jag erbjudandet att bli med i det ombildade Main Street Singers.
Där mötte jag min blivande make, och strax hade jag blivit mrs Fjohng.
Vilken historia! Jisses...
Du skulle ju börja fem.
Men du dök aldrig upp.
Han är med! Mitch är med. Det är helt otroligt.
Sa han att han skulle vara med? Alldeles nyss på telefonen?
Har du skriftligt på det?
-Jag... Jag vill bara ditt bästa. -Inga glädjedödare nu, tack.
Efter separationen 1974 var Mitch oerhört arg.
Första soloalbumet, "En nödrop", innehöll låtar som:
"Om jag hade en pistol" och "Må hon hamna i helvetet".
Det var en ond cirkel, som ledde till nästa platta:
"Nu får det vara nog". Han mådde inte alls bra.
Mitch bar på mycket ilska.
Han hade förstås sina skäl.
Han skrev ut sig för tidigt. Han borde ha stannat längre.
Vi hann inte få grepp om honom.
Ilskan som han bar på var inte nyttig för honom.
Inte för nån av oss.
Hejsan, Mickey. Hur är det med dig? Roligt att ses.
Låt mig presentera min man.
Leonard Crabbe, angenämt. Välkommen in på lite krabba.
Jag har just checkat in på hotellet. Jag har alla saker där.
-Vad är det för hotell? -Minns inte, men det var fint.
-Vill du ha nåt att äta? -Ja.
-Visa Mitch dina tåg under tiden. -Gillar du tåg?
-Jag tog bussen. -Nej, leksakståg, menar jag alltså.
-Visst. -Bra, för jag är som besatt av dem.
-Resan tog 16 timmar... -Det här går snabbare.
Det här är Crabbe Town.
Det ligger en bordell ovanpå saloonen.
Jag funderar på en fransk stadsdel. Jag har faktiskt franskt påbrå.
Tänk att få se stan om hösten.
Crabbeville måste se fantastiskt ut om hösten.
Jag skulle ha gjort små löv...
...av ek, poppel, lönn, kastanj...
...och spritt ut dem över hela Crabbeville.
Strålande.
Crabbe Town!
Vad sysslar du med?
-I jobbet, alltså. -Jaha!
Jag är i blåsbranschen. Jag säljer katetrar.
Jag har egen firma: Kissa lätt - medicinsk apparatur.
Har du hört om den? Den är uppkallad efter mamma: Miss Anette.
Det är en tillväxtindustri.
En av tre människor över sextio lider av slapp eller spastisk blåsa.
Var 13:e sekund föds det ett blivande inkontinensfall.
Folk som vi har läckageproblem.
Man kanske springer eller nåt annat.
Det räcker att vara förstoppad. Trycker feces i rektum på blåsan...
Vi kan fortsätta till efterrätten.
Jag spelade på klubbar i New York.
Jag kom precis till ett sånt ställe en kväll...
-Half Moon Café. -...Half Moon Café...
Jag uppträdde med mina systrar i gruppen North Four.
Det var en vidrig häcklare där, en liten men högröstad kille:
"Visa pattarna!" och "Försvinn från scenen."
"Ni kan för fan inte sjunga. Försvinn!"
-Oartikulerad och oförskämd. -Det var en elak jävel.
Jag hade ljuset i ögonen, men jag såg en lång figur gå fram till honom.
De såg ut att bli bråk, och plötsligt åkte han på en smäll.
-Vad stryk han fick. -Jag minns inte så mycket.
Jag vaknade upp på sjukhuset.
Det första jag såg var en vacker ros i en vas på nattduksbordet...
...bredvid sängen.
Jag kan inte ge uttryck för känslan som genomsyrade hela mig.
Jag uppfylldes av en känsla som jag aldrig hade erfarit förut.
Vi började sjunga ihop.
Vi smälte helt enkelt ihop på ett synnerligen meningsfullt vis.
Rätt vad det var spelade vi in skivor.
Jag lärde mig sjunga med Mitch. Det var så läskigt - så läskigt!
Mitch var så stark och visste vad han ville. Jag fokuserade på honom.
Jag bara hängde med.
Ett, två, tre...
-Vänta, kommer jag in efter dig? -Nej, samtidigt.
-Ni drar båda i gång samtidigt. -Okej.
Ett, två, tre...
Jajamän.
Min mamma var ju nordan kall
Min pappa var ju son till en rallare
från helvetet dit tågen inte går
Ja, se vad är visslan på ett öde tåg?
Eller visslet från dess alla hjul?
Nej, jag drev ju aldrig runt där
Drev ju aldrig runt där
någon gång
Ursäkta, men för min inre syn såg jag oss på scenen tillsammans.
Vi hade inte på oss den gamla munderingen...
Lösa skjortbröst? Vem har alltid varit emot dem?
Du var herr Slopa skjortbrösten. De är så retro.
Jag är öppen för att diskutera saken.
Men det verkar som om du tycker att vi hade en retroimage.
-Men vi var inte alls retro då. -Nej, men nu skulle det verka dumt.
Att göra då nu vore retro. Att göra då då var väldigt nutro.
-Det är knepigt. -Jag vet att det är känsligt.
Vi vill göra nåt bra för ni vet vem, men det här funkar inte...
För pappa.
-Kan du inte säga hans namn? -Vi andra tänker också på honom.
Ta det inte så personligt. Det beror inte på dig. Förlåt, ursäkta mig.
Det här är en återförening för familjen Steinbloom också.
Bortsett från pappa.
-Vi träffas ju aldrig annars. -Nej.
-Vi talas vid. -Vi pratar ofta i telefon.
-Men vi träffas inte. -Det behövs inte.
Jag flyttade ända till North Dakota för att slippa folkmusiken.
Pappa visste att jag avskydde folkmusik.
Därför har jag inte hållit kontakten.
Förhoppningsvis reder vi ut det här och ordnar en bra konsert för pappa.
Det är för sent att försonas, så vi får lita till...
Musiken.
Hur är det? - Vänta ett tag, bara.
Jösses...
Min pappa Fred Knox var med i första upplagan av Main Street Singers.
Jag lyssnade på musiken som liten, men inte som tonåring, då jag...
...levde på gatan. Nya Main Street Singers blev min räddning.
De gav mig chansen att slippa undan allt det där - mörka.
Därför vill jag göra nåt för andra. När jag sjunger delar jag med mig.
Jag vill vara ett kärl fullt av kärlek och göra folk lyckliga.
Jag riktar in mig på nån i publiken. Det skänker mig sann glädje.
Mr Menschell ringde mig 1995. Pappa hade just dött.
Han undrade om jag ville vara med i gruppen, och jag sa: "Ja..."
På väg hem Jag är på väg
På-på väg
På
På väg hem Jag är på väg
Hem
Heeem
Snabb puff: Jag är Mike LaFontaine, ägare till Hi-Class Management.
Skämtarens ständiga följeslagare!
Vi börjar på en gång: Va' hände?
Som ni vet fick jag en huvudroll 1970... "Va' hände?" kallades serien.
Så fort nåt gick fel tittade jag in i kameran och utbrast: "Va' hände?"
Vi hade andra stående fraser också: "Jag har en jätteljus bil!"
Och: "Jag klarar inte av det här!"
Jag var nog först med: "Det kan du glömma!"
Vi höll bara på i ett år. Det är så man blir kult.
Jag stod på scen och körde min rutin: "Va' hände?"
Sa nån: "Ska du hålla på hela kvällen?" svarade jag: "Just det!"
Men en kille drog aldrig på munnen.
Jag sa åt grannen att hålla upp en spegel för att se om han andades.
Då började han le.
Efteråt presenterade jag mig. Han hette George Menschell.
Han hade varit med i Main Street Singers.
Jag gillade inte folkmusik. Jag hade uppträtt med folksångare.
"Spärra in den där med en jätteslang nu..."
"Är slangen tillräckligt lång, får han många kompisar i duschen."
Folkmusiktyperna rasade.
Men jag sa till George att de hade bra låtar.
"Om ni börjar om, fixar jag gig på kryssningsbåtar."
"Vi tjänar en förmögenhet." Dessutom hade de hur kul som helst.
Utom ett par gånger när de råkade ut för dysenteri.
Bäst att hålla sig undan och slippa knacka på herrarnas:
"Blir det ledigt snart?" Svaret: "Det kan du glömma!"
Jag är så glad att vara här. Jag tittar ständigt på er kanal.
Jag ville bara ha det sagt. Ni är otroliga.
Jag är så glad att vara här.
Vi har ju mest äldre tittare, vilket sponsorerna inte alltid uppskattar.
Men i det här fallet är det bara bra, för de gillar ju folkmusik.
Ni kommer att gå hem kvällstid, och det är då vi vill sända.
Faktum är att en del grupper håller på att få yngre lyssnare.
Inte så mycket yngre förstås men...
Om ett par dussin ungdomar tittade, vet jag flera här som vore lyckliga!
Det är mer än vi har nu. Om du inte är trött på historier om din pappa-
-vill jag berätta om unge Lars Olfen.
1966 skulle jag gå på konsert. Jag var sexton, och det regnade.
Jag kom ända fram till kassan innan biljetterna plötsligt tog slut.
Tårarna blandades med regnet. Då hörde jag en röst: "Du, grabben!"
Sålde han biljetter svart? Det hade jag inte råd med.
Men han såg bekant ut. Han gav mig två biljetter gratis.
Det var din pappa! Men varför?
Typiskt pappa. Han ville träffa folk, och han var generös och snäll.
Det är därför vi gör det här: för att hedra hans minne.
Jag känner sån naches, för din far var som en mishpoche.
Jag upphov ett geshreeyeh-
-och sprang som en vilde chaye med min kompis ända längst fram!
Vi satt som på shpilkes. Din pappa gjorde oss en riktig mitzvah.
Jag säger bara Okeinhoreh.
Var gick jag upp i tonläge? Jag sjöng: "Vi de-elade..."
Jag tror att det var på "korparna". Sjung lägre än jag...
Sjung lägre på: "Vi delade..."
Berätta' hemligheter en gång
Vi bytte...
Nu! Vi by-ytte...
Du har rätt! Det hade jag helt glömt.
Vi by-ytte ett väl valt ord
Just precis! - Nu börjar det likna nåt.
Vi är på väg till Main Street Ingen kan ju hålla tyst
Stopp där!
-Sjunger du grundtonen på "tyst"? -Nej, jag sjunger...
-Skulle inte du sjunga sexten? -Nä...
-Skulle inte han sjunga sexten? -Jo.
-Kan du sjunga sexten? -Kan du göra det?
-Det kan jag väl. -Ett, två, tre, fyr!
-Vad då? -Inget.
-Nej, har du problem med bryggan? -Kan jag få slippa uniformen?
-Svettas du? -Ja, och jag har haft den i en månad.
Alla har haft uniformen tills vi varit redo att ta av den.
Du gör framsteg men är inte riktigt redo. Jag vill höra din sext.
Fortsätt så, du låter bra. Sen får du välja dina egna kläder.
Jonathan? Hallå där. Jag har en glad nyhet och en ännu gladare.
Konserten blir av, och dessutom sänder vi live!
Just det. Jag har en bekant som ordnat Nimbus 7-satelliten.
Han har bandbredden, och det är live.
Sponsorerna pungade inte ut så...
Jag tycker också det ska bli roligt!
Okej, vi säger så. Shalom.
Jag har folkmusiken i blodet.
Jag är född i Sverige, och kom hit när jag var rätt ung.
Men varje år åkte min familj tillbaka under vintern, ovanligt nog.
Alla barnen Olfen fick lära sig att spela cittra.
Klarar man skallra, klarar man cittra.
Sen hade jag ett garageband. Svårt att hålla instrument stämda i kylan.
Volvon hade motorvärmare, men kallt var det.
Jag fick en hit ni kanske hört om: "Hur är läget, lilla gumman?"
Den klättrade på de svenska listorna. Och jag älskade amerikansk musik.
Därför flyttade jag hit.
Jag är så glad att få visa konserten på tv. Det är en dröm som slagit in.
Ja, jag slet ont, precis som far, ända tills det blev mörkt
Lugnare:
Och se skeletten runtom här vill ha mig
-Los tentaculos plateados de... -Månskenets silvertentakler...
Nu hänger jag inte alls med.
-Jag blandar ihop era stämmor. -Jag kan sjunga högre och han lägre.
Kan du göra som förut och inte sjunga så högt?
Jag låter nästan som en buktalare.
Det här kanske inte är den bästa låten att börja med.
Det är live. Folk ska inte sträcka sig efter fjärren.
Pensionärer har väl inte fjärrkontroll?
Det är ju förfärligt. Varför kommer han inte ut?
Får han medicin? Klart att han har ångest. Det har jag också.
Jag låser ändå inte in mig.
Vad då? Ska jag prata med honom?
Jag har inget att säga. Jag kan vara deltagande, men vad mer?
Men nåt måste vi förstås göra.
Jag pratar med honom. Jag måste ju få ut honom.
Vi sänder ju inte från ett motellrum.
Och nu? Kan du känna efter?
-Vad känner du? -Ett avvisande, men inte otvetydigt.
Intressant. Det är förstås en knepig färg.
Terry och jag dyrkar en udda gudom.
En kraft från en annan dimension.
Den är inget man får läsa om i en bok eller tidning.
Den finns nämligen ingenstans, utom i ens eget psyke.
I våra ceremonier och ritualer...
...har vi kunnat bevittna den oerhörda kraft som färgerna besitter.
För oss är den levande, och den styr våra förnimmelser.
Vi tror att denna mättade energi...
...är urgrunden för hela skapelsen.
Vi är hinf - h-i-n-f:
Häxor i naturfärger. Hinf!
Ordet häxa väcker dumma associationer.
Vi flyger inte runt på kvastskaft med strutar på... Inga kvastskaft!
Det här är inget ockult.
Det handlar inte om nåt galet profeterande eller om astrologi.
Sånt är bara för knäppskallar.
Vår tro är enkel att förstå sig på.
Mänskligheten är materialiserad färg verksam på den 49:e vibrationen.
Det förstår ju vem som helst.
Jag inser att det är jobbigt.
Men du behöver inte känna nån press. Ta en dag i taget, bara.
Du behöver inte lyckas på en gång.
Det är viktigt att kunna slappna av.
Vi är inte ärliga. Publiken...
...den förväntar sig nån som inte finns.
Tja, det kan förstås stämma. Det kan faktiskt stämma.
Det du...
Och det...
Loco - han Utav fisken blir ingen stek
Inget jobb, bara sömn och lek
Sitter här i all sand Ja, se han är Ioco - han
Soligt land Kokosnöt trillar ner varje gång
Mjölk - det får mig att dra en sång
Sitter här i all sand
Solen lyser på spriseglet
Focken svänger nu lävart hårt
Gryning hälsas av vår salning
-Jag drar inte mig för nånting -Ingenting
Far i väg, far i väg på en segelbåt
Vänta nu, vänta. Vänta ett tag, är ni snälla.
Jag har en idé. Jag vet inte om ni känner till piratkaptenen Moby Dick.
Han blev känd för repliken: "Där sprutar hon!"
Sjung så, och sen sprutar vi vatten på er.
Titta in i kameran och säg: "Va' hände?" Sen ännu mer vatten.
Alla är genomblöta, damerna också...
I slutet av låten häller ni ut allt vatten ur gitarrerna. Vad sägs?
Ja, när våra drömmar har skingrats
våra sagor de har tagit slut
finns en kyss där regnbågen den slutar
Långt bättre än en hög med guld
Min Gud, mitt gull, min kära
du är långt borta från mig
Fast ett hav av tårar skiljer oss
låt vår kärlek räcka ända fram
Ja, en kyss där regnbågen den slutar
Långt bättre än en hög med
guld
Roligt att få hit folksångarna, för ovanlighetens skull.
Det brukar handla mest om klassiskt, men det blir som en karneval!
Jag är evenemangskoordinator, även om jag kallas kung Larry.
Jag ordnar allt som behöver ordnas.
Jag byter lampor uppe i taket och gillrar råttfällor i källaren.
Jag sjunger också, inte professionellt men i kyrkan...
...och på ungdomsfängelser.
Men det här...
...det är bästa stället i New York och kanske hela världen att sjunga.
Ave...
...Maria...
...Dominus...
...tecum.
Missade jag den? Jag vet inte ens i vilken riktning jag kör längre.
-Vart ska det ligga nu igen? -Mitt på Manhattan.
Bäst att svänga vänster nu.
-Har du nån karta? -Ja, men inte i bilen.
Hade du tänkt titta i den efteråt?
-Jag ska nog hitta till slut. -Ja då, ta det bara lugnt.
-Låt mig köra. -Nej, jag vill inte det.
Vi är glada att vara med.
Det blir en utmaning för mig, som inte ens gillar folkmusik.
Jag bryr mig inte ett dugg, men vi är ju i PR-branschen.
Det bryr vi oss om.
Det viktiga är vad ni tycker och vad vi kan få er att tycka.
Vi vet att det här är en produkt ni vill köpa.
-Annars kan vi alltid låtsas. -Det är ju PR!
Vi är yrkesmänniskor. Vi säljer.
Vi jobbar jättebra ihop.
Nästan som om vi hade en hjärna som vi delade på båda två.
Jag kan ha en idé, en pytteliten gnista.
När Wally får höra det startar han en eldsvåda.
Jag förutspår att det kommer att hända massor av spännande saker.
-Handlar det om priser? -Jag menar jättejättelika grejer!
Som viceborgmästare är det mig ett stort nöje att förklara...
...lördagen den 22 juni för folkmusikdagen i New York!
Tackar.
Tack, herr vice ordförande.
Är New York redo att höra återfödelsen-
-av den bästa folkmusik som nånsin skrivits? Ja, absolut!
Och var är den riktige borgmästaren? Skjuten, men inte vicesheriffen?
Åklagaren har förresten inga vittnen.
En del om nya Main Street Singers: en av grundarna har gått bort.
Men han är med oss ändå! - Kom hit, George.
Hur är det med dig? Säg nåt nu!
Tackar. - Jag var på en swingerfest häromsistens.
En kille ville träffa min fru. Jag svarade: "Herr ordförande."
Ett skämt: "Knack, knack." "Vem där?" "Nya Main Street Singers!"
Tack, du kan ta den här.
Tackar.
Glöm inte lågpris-cd:arna.
Att se de ringlande köerna av fans som bara vill ha en autograf...
...det är som om det vore 1968 igen - eller -67 eller -66.
-Då vi stod på toppen. -Det är fantastiskt att träffa dem...
...som har tyckt om ens musik i alla år, och de är så många.
De vill bara skaka hand och säga: "Vi diggar er grej."
Och så är det ungdomarna som säger: "Ni rockar fett - fetfett!"
Jag minns adrenalinkicken man fick när man kom till konsertlokalen.
Scenarbetarna sa: "Kör hårt, Mitch."
"Lycka till i kväll, Mickey." Backstage kunde vi höra publiken:
"Mickey, Mickey, Mitch, Mitch..."
Vi kom ut i strålkastarljuset.
Publiken jublade.
Vilken ljudnivå...
Jag tittade hela tiden på dig. Jag kunde inte tänka på situationen.
Det ska bli roligt igen.
-Undrar om det blir så i morgon. -Ja då, och jag har bästa platsen.
Man kan tydligen bli rik på folkmusik.
Ja, tydligen.
Det handlar oftast om grupper som Nya Main Street Singers.
De har sålt ut.
Jag är intresserad av modelljärnvägar.
Vad fint!
Jag har en järnväg som täcker hela källaren. Jag är en entusiast.
-Tack och lov för modelljärnvägarna. -Helt rätt.
Utan dem hade ingen kommit på tanken med de stora järnvägarna.
Ursäkta mig, får jag be om er uppmärksamhet?
Jag ska inte störa alltför länge.
Jag vill utbringa en stor skål...
...för pappa. Han var en underbar och kärleksfull pappa.
En fantastisk människa i största allmänhet.
Alla som kände honom kommer ihåg hans hummande.
Han kunde börja humma var som helst.
Det var omöjligt att inte bli glad.
Till minne av pappa vill jag att vi höjer våra glas och hummar.
Hit med den!
Hit ska den.
Fixar du sången?
Några är redan på plats.
Det här är vårt jobb. Vi har full koll.
-Är det där mikrofonerna? -Det är mikrofonstativen.
-Det är ju alldeles för korta. -Inte när vi är klara.
Miköverdelar... Heter det "miköverdelar" eller bara "mikar"?
Det heter "mikrofoner", och det behöver du inte skriva upp.
"Mitch & Mickey i stadshuset i kväll..."
Efter bara två veckors repetitioner. Strålande...
Det är helgalet. Ny frasering och nya tonarter...
Men det är som det är. Om vi hållit ihop, hade vi inte varit här.
Möjligen i Branson som förband åt Main Street Singers.
Nej, det här var vårt galna sätt att ta oss ända hit.
Jag känner mig avslappnad, säker och fokuserad.
Inför konserterna för 35 år sen...
...lekte jag gömma korven med städerskan.
Men det känns bra. Jag känner mig upprymd.
Jag känner mig redo för vad det nu är för erfarenheter vi kommer att göra.
Det är ett äventyr jag ger mig ut på.
En resenär på denna storslagna farkost på väg ut i okänt vatten.
Tänk om vi ser hoppande segelfiskar-
-som flyger över den nedåtgående solens rundel.
Oklanderligt. Den står för glädje, premiär och kärlek till folkmusik.
Utan rädsla för klassiskt.
Men jag är lite rädd för grejerna som sticker ut.
Äppelblommen sitter i ögonhöjd.
Jag är rädd att nån vill lukta och sticker ut ögat.
Kan vi kapa dem? Det var mina kreativa invändningar. Säkerheten:
De där slingriga sakerna sitter för lågt.
Tänk bara när nån i rullstol eller med rollator kommer förbi.
Mina släktingar är urgamla.
Vi kan alltid ställa fram några nejlikor i en ölsejdel i stället.
Jag har insett vikten av att ta hand om sin hy.
Det... Ibland skojar de med en.
Jerry skojade med mig häromdan hemma hos Alan.
Han fick syn på mig i badrummet, och jag gömde undan händerna.
Men norska fiskare har använt handkräm i flera hundra år.
Nu vet jag att när jag kommer in på scen i kväll-
-kommer min hy till sin rätt inför 2 000 åskådare.
Det gör att jag kan spela och sjunga på toppen av min förmåga.
Jag kan göra mitt bästa! Det är ovärderligt.
Är vi redo, Tammy? Bra, tack.
Jag har producerat en återföreningskonsert förut.
Då ville folk ha fler närbilder, så jag vill ha en massa såna.
Det blir massor av närbilder.
Och en översiktsbild, som visar vilket stort arrangemang det är.
-Har vi en kran redo nånstans? -Nej, vi har ingen kran.
När kameran sveper över publiken och zoomar in en musiker, du vet?
Det vore kanon. Eller när den rör sig bort.
Då kan man se både scen och publikhav. Det vore fint.
Visst vore det.
Jag kan alltid ringa ett par samtal.
-Här är jättebanjon. -Vad platt den är.
-Den ser inte platt ut för publiken. -Den har ju inget djup.
Den ser tredimensionell ut...
Men den är ju inte målad här bak. Är du snäll och tittar här?
F-för publiken kommer den att se tredimensionell ut.
-Är det här de riktiga möblerna? -Det heter faktiskt rekvisita.
Och de är målade så att de ser tredimensionella ut.
-Och är det här en riktig gatlykta? -Det har det säkert varit.
Kan man ha ett tredimensionellt föremål, som står för vad det är...
-...bredvid nåt som bara låtsas? -Ja då.
Nu har jag inte tid längre. Allt är precis som...
-Är det lampor som hänger där uppe? -Ja, och högst upp har vi ett tak.
Men det ser rangligt ut. Är det en sladd jag ser?
-Tack för att ni ställer upp, hör ni. -Det är så fint gjort.
Tack förresten för blommorna.
Vad rart, fast jag är allergisk mot lavendel.
-Ursäkta. -Det är tanken som räknas.
Minns ni när ni hälsade på?
Du skulle bara spela poker hela tiden, Elliott.
-Du var 15 år gammal! -Vi spelade om småslantar.
-Ni lärde mig ju spela kort! -Och vi skapade ett monster...
Hur är det, Mitch?
Bra.
Lågan står för ljus och mörker.
Den står också för det osäkra och bräckliga livet.
Den är också en penis.
Rött, orange, gult och grönt, blått
indigo, violett!
Tio sekunder till sändning.
Sju, sex, fem, fyra...
...tre, två... Tona upp kamera A.
PBN i New York visar, live från stadshuset, "Ode till Irving".
En kvälls folkmusik med Nya Main Street Singers...
...Folksmen och Mitch & Mickey.
Er programledare Jonathan Steinbloom!
Innan vi fortsätter med programmet vill jag göra ett kort uttalande.
Jag vill varna för-
-att vissa av blomsteruppsättningarna har hängande rankor och är giftiga.
Se för Guds skull till att inte äta eller snubbla på dem.
Å hela familjens vägnar: Välkomna till "Ode till Irving"!
Tackar.
En varm applåd för vår första grupp, om vilken pappa brukade säga...
...att de smittade alla - med skratt. Nya Main Street Singers!
Hej på er!
Tack för det varma välkomnandet. Nån som vill höra på folkmusik?
Drev ju aldrig runt där
någon gång
Drev runt
Drev ju aldrig runt där
Min mamma var ju nordan kall Min pappa var ju son
till en rallare från helvetet, dit tågen inte går
Ja, se vad är visslan på ett öde tåg eller gnisslet från dess alla hjul?
Nej, jag drev ju aldrig runt där
-Jag har inte sagt ett ord. -Jag vet inte...
Drev ju aldrig runt där någon gång
Ja, vägen leder förbi vår trakt och den går från a till b...
Svär att Menschell inget vet! Du sa väl inget om förstanumret?
Jag såg allt dig prata med den där Terry Fjohng.
Det börjar bli varmt här inne.
Här hjälper inga syndabockar. Det är bara en sak att göra:
-Vi måste visa stake. -Jaha?
Vi börjar med "Driva runt".
Har du missat vad som har hänt? - Skruva upp ljudet.
Vi ger publiken ett val: "Ni kan njuta av tandkrämsreklam..."
"...eller lyssna på folkmusik."
Så här ligger det till: två grupper kan inte uppträda med samma låt.
Det är förvirrande.
Drev ju aldrig runt där någon gång
-Svagt nu! -Drev ju aldrig runt där
Drev ju aldrig runt där
någon gång
Nej, jag drev ju aldrig runt där
någon gång
Ojojoj, tackar så mycket. Hoppas ni hade lika roligt som vi.
Innan vi fortsätter tänkte vi presentera oss:
Jag heter Terry Fjohng.
-Jag ska ta en nypa luft. -Allt väl?
Ja då.
Mamma hon ville ha sig en sötpotatis, trilla' utför trappan ner
Storken dök upp just där hon låg ner, så systrarna blev ännu fler
Pappa säger synd som bara den Det kan ju aldrig sluta väl
Mamsen hon gullar pluttepluttebebis med feja som en narig häl...
Den går ändå i dur och det svänger. Vi börjar med "Ät hos Joe".
Vi stökar undan vår stora hit.
Sen följer grädde på moset. Resten av setet, alltså.
-Det är ju moset. -Nej, garneringen.
Pärona skicka' ut ett jätteuppbåd med mig och Jack och kusin Will
Då hoppa' vi in i vår gamla Cheva och hann i kapp dem och lite till
Pappa tog då och panga' upp ett lås för att frita lilla tjejen sin
Men tösen sa: Stäng nu till om oss, sheriffen han gör mig till sin
Kom nu, killar, tösen finns i bilen Bäst att hon får stanna där
Kom nu, killar, tösen finns i bilen Mamma säger: Det blir affär
Mamma säger: Det blir
affär!
Det var Nya Main Street Singers.
Jag har sett på medan grupperna...
-Gud, vad kul! Hur lät det? -Vi lyssnade inte.
-Vi var där nere. -Jag kunde inte höra så bra, men...
Låt oss hälsa våra nästa tre artister välkomna.
Var och en för sig: Jerry Palter, Alan Barrows och Mark Shubb.
Men sammantagna blir de mycket mer än så.
Folksmen, mina damer och herrar.
Tack! Ja, det är vi.
-Oj! -Väntan är över.
-Ni gör mig så glad. -Vi vill spela vår hit.
Ni kanske minns den.
Varje gång jag ger mig ut på jakt efter det jag drömt
Då tänker jag förstås på det, ett ställe som jag glömt
Där vänligt folk kan samlas och leva om som den
Hej där.
Ni var otroliga, hör ni.
-Har ni sett Mitch? -Nej.
Mitch?
Sväng loss.
Inte illa.
Det är en valp där i vagnen, och en panna här på prov
Det finns popcorn i popparen, och en gris i grytan vår...
Titta efter en stor skylt som blinkar:
Ä h oe
Det är en valp där i vagnen, och en panna här på prov
Det finns popcorn i popparen, och en gris i grytan vår
Korv varje morgon, party varje kväll Ändå åker man aldrig på nån smäll
Kyckling står på bordet för den som ber bön
Bäää-r har man råd med trots taskig lön!
Tackar!
Tack, det är snällt av er.
Vilken publik! Den vill säkert också vara med lite grann.
Vi tänker inte göra allt själva.
Första gången kan ni ta det lugnt. Andra gången får ni hänga med.
Varje morron, klockan fem, stiger bartendern upp
Diskar klart, han knyter skor, ändå sover varje tupp
Herregud, herregud... Mitch är försvunnen - borta. Herregud!
Utan Mitch har vi gornisht! Vi måste leta upp honom.
Vi behöver höns. Har vi några höns? Ni på den här sidan av gången.
Ni är mina höns. Får jag höra hur ni låter nu?
-Just. -Nu hästarna - sektionen här.
Vi vill ha folk som kan åstadkomma ett trovärdigt...
Vi blir visst tvungna att sadla er.
-Har han mobil eller sökare? -Nej, han vill bara ströva runt.
-Han blev lite nervös och gick ut. -Jag har fått nog av tsuris.
-Finns det tuppfäktning i närheten? -Hon skämtar väl?
Varför följde inte nån med honom?
Hönsen kluckar
Hästarna gnäggar
Syrsorna spelar ju på
-Grodorna säger kväk -Och grisarna nöff-nöff
Det är bondgårdssymfonin
-Tack så mycket. -Ni är värda en applåd.
Det där gjorde ni bra. Tack så oerhört mycket för att ni kom.
-Vi hoppas ni haft det trevligt. -Tack än en gång.
Tack.
Tack för att vi fick spela igen.
Nu ska vi framföra låten "Skeletten runtom här".
Vi brukar inte göra extranummer. Det här är orsaken.
Det handlar om en tid jag ofta tänker på så här års.
En konfliktfylld och blodig tid: spanska inbördeskriget.
Gruppens historiker Mark Shubb vet mer om ämnet.
Tack, Alan. - I slutet av 1930-talet härjades Spanien av inbördeskrig.
Mitch kan ligga nånstans i ett dike! Det vore inte första gången.
Nu åker jag hem, tröstäter, ligger i sängen och tittar på tv!
Var har du hållit hus? Ni är fem minuter sena.
-Jag hade glömt hur självisk... -Det tog ett tag att hitta en fin en.
Vad fin.
Under sensommaren 1938, enligt historien bakom låten-
-i de gröna bergen utanför Barc...
-God natt, allihop! -Och tack.
De kallas Folksmen, men efter i kväll får vi kalla dem för Spokesmen-
-eftersom de både sjunger och har saker att berätta.
Nu har jag bara två saker att säga:
Mitch & Mickey.
Vi älskar er!
Tack så mycket för att ni ger oss chansen att uppträda igen.
Det var inte i går som Mitch och jag träffades och började spela ihop.
Minns nån av er att Mitch och jag träffades på sjukhuset?
Mitch hade fått käken fixerad-
-efter att ha försvarat en flicka han inte ens kände:
Mig.
Jag åkte dit på besök.
Mitch kunde bara kommunicera genom att skriva lappar.
Det var rena poesin. - Jag har faktiskt den första dikt jag fick.
Med brännande törst efter ditt leende:
Om än tystad av denna taggtrådsmask
så känner jag mig strax ändå rask
av din kalla, immiga ljuvlighet
Jag ville bara ha ett glas vatten.
Ja, när våra drömmar har skingrats
våra sagor har tagit slut
finns en kyss där regnbågen den slutar
Det är ju den där vackra låten som slutar med en kyss. Höj.
-Minns ni? -De brukade...
Undrar hur de gör nu.
Fem dollar på att de gör det.
är eden som de svär
Ja, när våra drömmar har skingrats
våra sagor har tagit slut
finns en kyss där regnbågen den slutar
Långt bättre än en hög med guld
Min gud, mitt gull, min kära
du är långt borta från mig
Fast ett hav av tårar skiljer oss
låt vår kärlek räcka ända fram
Din kyss - ja, en kyss där regnbågen den slutar
Långt bättre än en hög med
guld
Tack så mycket.
Ursäkta!
Tack.
Tack än en gång.
Ja, jag åker längs med vägen och ser på mitt hem här
-Alla snickare och cowboys -Alla halta gubbar där
Alla pratar om en känsla om det som komma ska
Alla pratar om den jättestorm som blåser på så bra
Ja, det blåser upp till storm nu och ingen sand blir kvar
Och den har nånting att säga till oss här: alla och envar
Ja, det blåser upp till storm nu för vår lilla mänsklighet
Den säger: fred och frihet Den säger ju: jämlikhet
Från ett fyrhus i Bar Harbor till en bro - vår Golden Gate
Från en trålare i Shreveport till en strand på en Great Lake
Se, en stjärna där på himlen Och den flammar upp så hett
Den lyser upp vår jättestorm som blåser vitt och brett
Ja, det blåser upp till storm nu och ingen sand blir kvar
Och den har nånting att säga till oss här: alla och envar
Ja, det blåser upp till storm nu för vår lilla mänsklighet
Den säger: fred och frihet Den säger ju: jämlikhet
När den blinde ser sig om här när den döve hör vår sång
när vår fiskare ej fiskar när vår jakt ej går i gång
ja, då hör vi ändå talas om en värld som är så god
talas om vår jättestorm som drar fram som en flod
Ja, det blåser upp till storm nu och ingen sand blir kvar
Och den har nånting att säga till oss här: alla och envar
Ja, det blåser upp till storm nu för vår lilla mänsklighet
Den säger: fred och frihet Den säger ju: jämlikhet
Ja, den säger: fred och frihet Den säger: vänlighet
Vi klarade det.
sex månader senare
Morgonen efter stadshuskonserten var alla tv-bolag efter oss.
De ville göra en serie med Nya Main Street Singers.
Jag presenterade mina idéer.
De gillade den där killarna och tjejerna spelar bebisar i blöjor.
Och jag börjar alltid skratta när jag hör bebisar prata som vuxna!
Bossarna dömde inte ut mina idéer utan ville göra en serie.
Men ordet "dömde" gav mig en idé.
Jag trodde att det fanns tolv HD-domare, men de är bara nio.
Lika många som i gruppen.
Tänk om de vore domare i Högsta domstolen!
Vi kunde kalla dem Högsta folket, för att anspela på folkmusik.
Dagtid avkunnar de alltså dom i de svåraste fallen i hela USA.
Stressigt värre. Det här är vad bolagen gillade:
De bor tillsammans allihop, och sjunger folkmusik på fritiden.
På dan handlar det om dödsstraff.
På kvällen bråkar de om vem som ska laga mat eller tvätta.
"Hit med kaffe, tjejer." "Det där är sextrakasserier!"
"Det slogs fast i mål 126: Johnson mot..."
Fina grejer: könsdiskriminering. Jag får massor av idéer hela tiden.
Kateter vill jag ha
Patienterna mår bra
Kiss' lätt, Kiss' lätt
Ligg inte och bli blöt
Använd vår påse på varenda stöt
Kiss' lätt
Jag är sångerska igen. Att uppträda med Mitch var härligt.
Jag trodde aldrig att det skulle bli av.
Synd att han tar så allvarligt på saker.
Den där förbaskade kyssen.
Alla var där, men min syster Jocelyn sa:
"Du borde inte ha kysst honom, om du inte ville löpa linan ut."
Men det var ju bara en kyss, och publiken krävde det.
Jag hade glömt bort hur det känns att ryckas med.
Man vill ge publiken vad den än vill ha.
Jag tror att Mitch... Jag gjorde inte fel, men han missförstod det.
Jag har aldrig mått bättre psykiskt.
Jag skriver dikter igen.
Jag går igenom en mycket produktiv fas.
Jag snubblar över idéer snabbare än jag hinner fästa dem på papper.
Det jag oroade mig för inför återföreningen var...
...hela tiden att det kunde återuppväcka...
...känslor som hon haft för mig.
Jag beklagar att hon lät sig ryckas med...
...av stundens dramatik.
Men vi hade det fantastiskt roligt tillsammans.
Jag kommer alltid att skicka henne en tacksamhetens tanke-
-så fort jag ser en ros.
Det rör på sig. Vi har fått ett antal casinogig.
Det har skett många förändringar, men sånt är ju livet.
Det var som om en stor dörr öppnades för mig i stadshuset.
Jag förstod...
...att jag ville spela så mycket folkmusik som möjligt med killarna...
...som kvinna.
Jag insåg att jag varit och är...
...en blond folksångerska...
...i en flintskallig sångares kropp.
Jag var tvungen att göra mig fri, om jag inte skulle gå under.
-Det är ju rena poesin. -Så gott som.
Ja, vi vill ju inte veta av sura miner här
-Det finns äppelbrännvin att dricka -Och sågspån här och där
Så känner du dig sugen är det dit du ska gå
Titta efter en stor skylt som blinkar: Ä h oe
Översättning: Roger Wiberg
Bearbetning: SDI Media Group
SWEDISH